...jeg er sikker på, jeg er ved at blive gal igen.
Vi: kan ikke klare endnu en svær tid,
og jeg... kommer mig ikke denne gang.
Jeg er begyndt at høre stemmer og kan ikke koncentrere mig.
Så jeg gør det, der virker som det eneste rigtige.
Du har givet mig størst mulig lykke.
Du har på alle måder været alt, hvad nogen kunne være for mig.
Jeg ved, at jeg ødelægger dit liv.
Uden mig kunne du arbejde.
Og det vil du. Det ved jeg.
Jeg kan ikke engang skrive det ordentligt.
Det, jeg vil sige, er, at jeg skylder dig mit livs lykke.
Du har været så tålmodig med mig.
Og ufatteligt god mod mig.
Alt har forladt mig undtagen visheden om din godhed.
Jeg vil ikke længere ødelægge dit liv.
Jeg tror ikke, at to mennesker...
...kunne have været lykkeligere, end vi har været.
Virginia. "
Godmorgen, doktor. Mr. Woolf.
Ingen forværring.
Javel ja.
Hun skal bare blive her og holde sig i ro.
Så ses vi på fredag.
Godmorgen, Leonard.
Godmorgen. Har du sovet godt? Begivenhedsløst.
Hovedpine? Nej, ingen hovedpine.
Doktoren var godt tilfreds.
Er det alt sammen fra i dag? Ja. En ung mands manuskript.
Jeg har fundet tre faktuelle fejl og to stavefejl inden side fire.
Har du fået morgenmad?
Ja. Du lyver.
Det er lægen, der insisterer. Ikke mig.
Jeg sender Nelly op med lidt frugt og en bolle.
Godt, frokost så. Rigtig frokost, hvor mand og kone spiser sammen.
Med suppe, dessert og det hele. Om nødvendigt med tvang.
Jeg tror, jeg har første sætning.
Så skriv.
Men så skal du også spise.
Mrs. Dalloway sagde...
...at hun ville købe blomsterne...
...selv.
"Mrs. Dalloway sagde, at hun ville købe blomsterne selv. "
Jeg tror, jeg selv køber blomsterne. Hvad?
Hvad for nogle blomster?
Satans!
Du bliver aldrig stor, hvis du ikke spiser din mad.
Og du skal jo være storebror.
Tillykke med fødselsdagen. Godmorgen, skat.
Roser på din egen fødselsdag. Du er da utrolig.
Nu vil han spise, når du er her. Du skal da ikke give mig blomster.
Du sov jo. Og hvad så?
Vi blev enige om, det var bedre at lade dig sove længe.
Godmorgen, lille skat.
Du skal jo hvile dig, Laura. Der er kun fire måneder til.
Lad være. Jeg har det fint. Jeg er bare træt.
Jeg har sagt, han skal spise op. Det er rigtigt.
Det er en smuk dag. Hvad vil I bruge den til?
Vi har lagt planer, ikke?
Hvilke planer?
Det er da ikke noget ved, hvis du ved det hele på forhånd.
Så må jeg nok holde op med at spørge.
Er klokken så mange? Jeg må af sted. Hav en god dag.
I lige måde.
Dan, tillykke med fødselsdagen. Tak.
Du skal spise din morgenmad.
Jeg vil bage en kage.
Det er dét, jeg vil. Jeg bager fars fødselsdagskage.
Må jeg hjælpe dig med at bage kagen, mor?
Selvfølgelig, snut. Jeg gør ikke noget uden dig.
Nej da! Selvfølgelig skal du komme.
Selvfølgelig!
Jeg vil have dig med. Alle, der kommer til prisoverrækkelsen.
Det ved jeg ikke, omkring 60.
Det vil betyde meget for ham. Det bliver en stor aften.
Jeg må da lave en dejlig middag for at takke folk.
Du har gjort så meget for ham.
Så kommer du. Han bliver lykkelig. Åh gud.
Det er jeg glad for. Hvad nu, hvis der ikke kommer nogen?
Det er mig, der er Clarissa Vaughan.
Jeg ville bare have bekræftet, at vognen henter mig først.
Og så skal vi til Hudson Street 679 ved krydset mellem 9th og 14th.
Så kører I mig derhen og venter på os.
Vi er færdige klokken syv.
Blomster!
Sikke en smuk morgen!
Hej, Clarissa. Hvordan går det?
Jeg skal holde fest. Min ven Richard har vundet Carrouthers prisen.
Det var da fantastisk!
Hvis jeg vidste, hvad det var.
Det er en pris, digtere får for deres livsværk.
For en digter er det den højeste anerkendelse.
Udmærket! Hvad kunne du tænke dig? Liljerne er skønne i dag.
Nej, det bliver for morbidt.
Hortensiaer.
Og...
...giv mig spandevis af roser.
Jeg tager de her med nu.
Rodney? Nu skal jeg.
Jeg forsøgte faktisk at læse Richards roman.
Gjorde du virkelig? Ja, jeg ved det godt.
Den er ikke let. Det ved jeg godt. Det tog ham ti år at skrive den.
Og ti år at læse den.
Det er dig, ikke? I romanen. Skal det ikke forestille dig?
Nå, sådan.
Jo... på en måde.
Det kan man godt sige. Richard er trods alt forfatter.
Han bruger ting, der er sket i virkeligheden.
Og for mange år siden var vi begge studerende,
men så ændrer han jo noget...
Altså ikke negativt ment.
Man kan sige, han gør oplevelserne til sine egne.
"Et helt kvindeliv...
...på en enkelt dag.
Kun én dag.
Og i løbet af den dag...
...hele hendes liv. "
Her står de ting, vi skal bruge. Fedtstof...
Mrs. Dalloway!
Er det dig? Ja, det er mig.
Det er mig. Kom indenfor.
Det er en smuk morgen, Richard.
Hvad siger du til lidt mere lys?
Er det stadig morgen?
Ja, det er. Er jeg død?
Godmorgen, kære.
Nogen gæster? Ja.
Er de her stadig? Nej, de er væk nu.
Hvordan så de ud? I dag?
Lidt ligesom sort ild.
Lyse og mørke på en og samme tid.
En af dem mindede om en elektrisk gople.
De sang.
Muligvis på græsk.
prisoverrækkelsen er klokken fem. Du har ikke glemt det, vel?
Og så er festen lige bagefter.
De er kommet med morgenmad, ikke? Selvfølgelig.
Og du har spist den? Kan du måske se den nogen steder?
Kan du se nogen spor af morgenmad? Nej.
Så har jeg jo nok spist den, ikke?
Det har du vel. Gør det noget?
Selvfølgelig gør det dét. Du ved godt, hvad lægerne siger.
Har du ikke taget dine piller?
Jeg kan ikke klare det her. Hvad?
At skulle være stolt og fattet for deres skyld.
Det er ikke nogen forestilling. Jo. Det er den, jeg får prisen for.
Jeg får den for at have aids, få gak i låget og tage det pænt.
For at overleve. Det passer ikke.
Det er for at overleve. Tror du, de gav mig den, hvis jeg var rask?
Ja, det gør jeg faktisk.
Er den her et sted? Hvad?
prisen. Jeg vil gerne se den.
Du har ikke fået den endnu.
Først i aften. Er du sikker?
Jeg husker ellers tydeligt prisoverrækkelsen.
Jeg er vist i min egen tidslomme.
Det er en fest. Det er bare en fest.
Der kommer udelukkende folk, der respekterer og beundrer dig.
Det bliver en lille, sluttet kreds, hva'?
Dine venner. Har jeg nogen tilbage?
Jeg troede, jeg havde drevet dem til vanvid.
"Åh, mrs. Dalloway...
...holder alle disse selskaber...
...for at pakke stilheden ind. "
Du skal ikke gøre noget som helst. Det eneste, du skal, er at møde op
og sidde i sofaen.
Og jeg er der jo.
Det er en forsamling mennesker, der vil fortælle dig,
at dine værker vil leve videre.
Vil mine værker leve videre?
Jeg kan ikke gennemføre det, Clarissa.
Hvorfor siger du sådan noget? Fordi jeg bare ville være forfatter.
Og? Jeg ville skrive om det hele.
Alt det, der sker i et øjeblik. Blomsterne i dine arme.
Det her håndklæde. Lugten, fornemmelsen, den her tråd.
Alle vores følelser. Dine og mine.
Historien. Dem, vi var engang.
Alt i denne verden.
Det hele rodet sammen.
Som det hele er rodet sammen nu.
Men jeg kunne ikke gøre det.
Jeg kunne ikke gøre det.
Uanset hvor du begynder, ender du med meget mindre.
Lutter forpulet stolthed...
...og idioti.
Vi vil have det hele...
...ikke?
Det vil vi vel.
Du kyssede mig på stranden.
Kan du huske det?
Dengang i tidernes morgen. Selvfølgelig.
Hvad ville du have dengang?
Kom herover.
Jeg er lige her. Vær sød at komme helt herover.
Tag min hånd.
Ville du blive vred...
Hvis du ikke kom til festen?
Ville du blive vred, hvis jeg døde?
Hvis du døde? Hvem holder du den fest for?
Hvad mener du med det? Hvad er det, du prøver at sige?
Jeg prøver ikke at sige noget. Jeg siger...
...at jeg tror, jeg kun holder mig i live for din skyld.
Det er jo sådan, man gør.
Sådan gør folk. De holder sig i live for hinanden.
Lægerne har jo sagt, du ikke behøver at dø.
Du kan leve sådan her i flere år.
Netop.
Jeg accepterer det ikke. Jeg kan ikke acceptere det, du siger.
Bestemmer du det?
Hvor længe har du gjort det der? I hvor mange år er du kommet her?
Hvad med dit eget liv?
Hvad med Sally?
Bare vent, til jeg dør. Så bliver du nødt til at tænke på dig selv.
Det vil du nok ikke bryde dig om.
Det ville være dejligt, hvis du kom til festen,
hvis du føler dig rask nok.
Du skal bare lige vide, at jeg laver min krabberet.
Men det gør vel ingen forskel. Jo, selvfølgelig.
Jeg elsker din krabberet.
Clarissa?
Ja?
Jeg kommer igen halv fire og hjælper dig i tøjet.
Skønt.
Halv fire.
Skønt.
"Det er på denne dag.
Denne dag af alle dage...
...at hendes skæbne står klart for hende. "
Undskyld, mrs. Woolf. Mr. Woolf sagde, jeg skulle tale med Dem.
Jeg er næsten færdig, Nelly. Gå ned i køkkenet, jeg kommer om lidt.
Hun siger, hun vil have noget, og så vil hun ikke alligevel.
Hun vil jo aldrig have noget.
Ikke engang, når hun selv har bedt om det. Det er et sikkert tegn.
Jeg ville ønske, jeg havde set det.
Så du på hende med dit strenge blik? Det, du plejer at sende hende.
Jeg sagde: "Frue... "
Ja, Nelly, lad mig høre...
Hvad kan jeg hjælpe med? Det er om frokosten.
Jeg måtte bare gå i gang. Det forstår jeg godt.
Så du valgte at lave en pie? En pie med lammekød.
Det lyder passende. Nu De havde så travlt med at skrive.
Jeg fik jo ikke besked på menuen.
Har du husket, at min søster og børnene kommer klokken fire?
Ja, frue, jeg havde ikke glemt det.
Kinesisk te.
Og ingefærkager.
Ingefærkager, frue?
Jeg vil gerne forkæle børnene lidt.
Ingefær skal hentes i London, frue.
Jeg er ikke færdig med pien og skal også nå resten af frokosten.
Tag toget 12.30, og du er i London lidt over et.
Hvis du tager tilbage 14.30, er du hjemme lidt over tre.
Tager jeg fejl?
Nej. Hvad venter du så på, Nelly?
Jeg ville da elske at skulle til London.
Godmorgen, mrs. Woolf.
Vi udgiver ikke flere nye forfattere.
Jeg har fundet ti fejl i prøvetrykket.
Godt, du fangede dem.
"Passchendaele var et lighus, hvorfra ingen mænd kom tilbage. "
Tror du, at dårlig litteratur altid vil tiltrække sig flere fejl?
Er det i orden, jeg går en lille tur?
Ikke ret langt? Bare lidt frisk luft.
Gå du bare.
Hvis jeg kunne gå tur om formiddagen, var jeg en glad mand.
Hun dør.
Hun skal dø.
Det er det, der skal ske.
Det er jo det.
Hun begår selvmord.
Hun begår selvmord på grund af en bagatel.
Lad os nu se. Man skal smøre formen, mor.
Det ved selv mor godt, snut.
Nu skal du se, hvad vi gør.
Mel, røreskål... sigte.
Må jeg gøre det, mor? Vil du gerne sigte melet?
Ja, selvfølgelig, hvis du gerne vil det.
Er det ikke flot? Synes du ikke, det ligner sne?
Nå... Det næste, jeg vil vise dig...
Så skal vi måle af. Det er ikke så svært, mor.
Nej, det ved jeg godt.
Det er fordi... Jeg vil gøre det for far.
Fordi det er hans fødselsdag? Nemlig.
Vi bager en kage for at vise, at vi elsker ham.
Ved han ellers ikke, vi elsker ham?
Det er rigtigt.
Jeg fik det hele.
Jeg har kun lige tid til at vende. Gud, sikke et cirkus.
Hvordan kan nogen tale så længe om tøjrens? Hvad er der at sige?
Jeg har købt blomster til dig.
Hvor er du? Herinde.
Jeg fik en anden til at tage min vagt. Jeg hjælper dig hele aftenen.
Har du det godt? Ja ja.
Du har vel været henne hos Richard? Ja.
Selvfølgelig.
Han spurgte garanteret, om det var okay, hvis han ikke kom.
Bare rolig. Han kommer altid.
Til sidst.
Skulle Richard gå glip af en anledning til at tale om sine bøger?
Han skal nok komme.
Du har lavet bordplan.
Ja, jeg har.
Utroligt! Louis Waters. Kommer Richards Louis?
Ja, det gør han. Du har sat ham ved siden af mig.
Hvorfor får jeg altid en eks? Er det en hentydning, skat?
Kan der ikke være et rent eks bord, hvor de kan ekse sammen
og eksekvere deres dom over parforholdet?
Jeg smutter igen.
Nu må du ikke besvime af spænding.
Clarissa... det skal nok blive en dejlig fest.
Tak. Det var så lidt.
Hvorfor er alting forkert?
Det gik ikke. Satans også. Det gik ikke.
Mor, mor! Det ringer på døren!
Hallo?
Er her nogen? Laura? Hej, Kitty.
Afbryder jeg dig i noget? Nej nej.
Har du det godt? Ja, selvfølgelig.
Hej, Richie. Jeg har kaffe på kanden.
Vil du have en kop? Ja tak.
Næh, du har bagt kage.
Ja, det gik ikke.
Jeg troede, det ville gå. Jeg troede, den ville blive bedre.
Hvorfor synes du, det er så svært? Alle kan da bage en kage.
Det kan alle da. Det er jo vanvittig nemt.
Du smurte garanteret ikke formen. Jo, jeg smurte formen.
Ja ja... du har jo andre fortrin.
Og Dan elsker dig så højt. Hvad du end laver, vil han rose det.
Det passer jo.
Har Ray fødselsdag? Selvfølgelig har han det.
Hvornår? I september.
Vi spiser altid i vores country club.
Vi drikker Martinier sammen med 50 gæster.
Ray har mange venner. Ja, det har han.
Det har I begge to. I er gode til det.
Hvordan har Ray det? Han har det fint.
Sikke et par mandfolk, hva'? Det må du nok sige.
De kom hjem fra krigen, så de havde fortjent det, ikke?
Med alt det, de havde været igennem. Hvad havde de fortjent?
Os, mener jeg vel.
Alt det her.
Du læser en bog.
Hvad handler den så om?
Den handler om... en kvinde, der er utroligt...
Hun er en meget selvsikker værtinde.
Hun skal holde fest,
og fordi hun virker selvsikker, tror alle, hun har det godt.
Men det har hun ikke.
Er der noget galt, Kitty?
Jeg...
...skal på hospitalet et par dage.
Jeg har...
...en form for knude i min livmoder.
De vil gå ind og se på den.
Hvornår? I eftermiddag.
Du må give hunden mad.
Selvfølgelig.
Var det det, du kom for at spørge om?
Hvad sagde lægen helt præcist?
Det var nok det, der var problemet...
...med at blive gravid.
Men sagen er...
...altså, du ved, jeg har været rigtig lykkelig sammen med Ray.
Men nu viser det sig, at der var en grund.
Der var en grund til, at jeg ikke kunne blive gravid.
Du er heldig, Laura.
Man er ikke en rigtig kvinde, før man er blevet mor.
Og ironien er...
...at jeg altid har kunnet det hele.
Jeg kan gøre, lige hvad jeg vil.
Undtagen den ene ting, jeg allerhelst vil.
Det er bare det.
Men nu kan de gøre noget ved det. Det er rigtigt. Og det gør de.
Jeg er ikke spor bekymret. Det nytter jo ikke at bekymre sig.
Der er ikke noget, du kan gøre. Nej, det er jo det.
Den eneste, der kan gøre noget, er en kirurg, jeg aldrig har mødt,
der sikkert drikker flere Martinier end Ray.
Jeg er selvfølgelig bekymret for Ray.
Kom her. Jeg har det fint.
Jeg er mere bekymret for Ray. Han er ikke så god til den slags.
Glem nu bare Ray. Glem alt om Ray.
Du er sød.
Du ved, hvad du skal gøre, ikke?
En halv dåse om aftenen, sørg for vand indimellem.
Ray giver ham mad om morgenen.
Havde du ikke noget imod det?
Hvad?
Havde noget imod hvad?
Skal jeg køre dig derind?
Jeg tror, jeg har det bedre med at køre selv.
Det skal nok gå alt sammen.
Selvfølgelig.
Farvel.
Hvad? Hvad vil du?
Mr. Woolf, mrs. Bell er kommet.
Hun skal først komme klokken fire.
Det er da ikke min skyld. Nu er hun her altså.
Du er en fin lille engel.
Tag dig ikke af, at drengene driller. Flyv så med dig.
Leonard mener, det er civilisationens undergang, når man kommer for tidligt.
I guder!
Barbarer.
Vi var færdige med frokosten tidligere end ventet.
Jeg måtte sende Nelly til London efter kandiseret ingefær.
Virginia, altså... Du er vel ikke stadig bange for tjenestefolkene?
Kom.
Hvordan har du det, min søster?
Hektisk. Det har været tåbeligt i London.
Hvordan tåbeligt?
Travlt.
Er travlt det samme som tåbeligt?
Jeg ville invitere dig til festen, men jeg vidste jo, du ikke kom.
Hvordan kunne du vide det?
Jeg troede ikke, du kom til byen mere.
Det er, fordi du aldrig inviterer mig.
Har du ikke fået forbud mod det?
Er lægerne ikke imod det?
Lægerne...
Følger du ikke lægernes råd?
Ikke den flok foragtelige victorianere.
Hvad er det så, du siger? Har du det bedre?
Har vidderne her gjort dig stærkere?
Jeg siger bare, at selv gale mennesker gerne vil inviteres.
Nessa, Nessa!
Halløj, skiftinge! Hvad har I der?
Hvad har I fundet? En fugl.
Har I det? Hvor har I fundet den?
Den er nok faldet ned fra et træ. Du godeste. Se den lille stakkel.
Måske kan vi redde ham. Redde ham?
I skal nok passe lidt på, Quentin.
Der kommer en tid, hvor man skal dø. Måske er fuglens tid kommet.
Vi plukker noget strå og begraver den. Så har den da et dødsleje.
Kom nu, Nessa! Vi laver en grav.
Jeg kommer nu. Vent på mig.
Angelica, bliver du her? Bliv hos din moster.
I løber alt for hurtigt. Se her, Julian!
Tror du, hun kan lide roser?
Er det en hun?
Ja, hunnerne er større... og mindre farverige.
Hvad sker der, når vi dør? Hvad der sker?
Vi kommer tilbage til det sted, vi kom fra.
Jeg kan ikke huske, hvor det var. Det kan jeg heller ikke.
Hun ser meget lille ud.
Ja. Det er en af de ting, der sker.
Vi ser mindre ud.
Men meget fredfyldt.
Er det overstået? Er I færdige?
Er fuglebegravelsen fuldført? Ja.
Udmærket. Nægter du os vores te som straf for, at vi kom for tidligt?
Nej, selvfølgelig ikke.
Kom så, drenge. Nu skal vi have te.
Nessa! Sig, han skal holde op. Hold så op, Julian.
Virginia?
Vi går ind nu.
Hør her, lillemand. Jeg har en idé.
Vi bager en ny kage.
Vi bager en bedre en.
Hvad skete der med den første?
Og bagefter synes jeg, at vi skal køre en lille tur.
Clarissa, det er Louis.
Louis Waters. Louis?
Hold da op. Du er tidligt på den. Er det i orden med dig?
Skulle jeg have noget imod det? Det er da pragtfuldt!
Jeg føler, jeg er til besvær. Hvorfor dog det?
Det er jo først klokken fem, men jeg var med morgenflyet.
Richard bliver fantastisk glad. Han bliver så glad for at se dig.
Tror du?
Selvfølgelig.
Hvad står vi her for? Vi går da ind...
Har du det helt godt? Ja, der er ikke noget.
Det er bare festen. Ja, selvfølgelig.
Hvor ser her flot ud! Tak.
Er du stadig sammen med...? Ja, det er jeg.
Ti år. Det er jo helt skørt. Hvorfor er det skørt?
Ikke for noget. Vil du have noget at drikke?
Bare et glas vand.
Arbejder du stadig som redaktør? Ja ja.
på det samme forlag?
Hvad synes du om San Francisco? Folk siger altid, der er så skønt.
Richard troede, du var glad for at være der.
Alle tiders. Har sygdommen nu gjort ham synsk?
Du må forberede dig på, at han har forandret sig meget.
Jeg har læst bogen. Åh nej.
Netop. Skal man ikke gøre mere end bare at ændre folks navne?
Skal det ikke forestille fiktion? Han har ikke engang ændret din adresse.
Det er ikke mig.
Du ved jo, hvordan Richard er. Det er ren fantasi.
Et helt kapitel om, om hun skal købe neglelak.
Og tænk, efter 50 sider gør hun det alligevel ikke.
Den er endeløs. Der sker ikke en pind.
Og så pludselig begår hun selvmord helt uden grund.
Det er hans mor, der begår selvmord. Ja, men det er helt uden grund.
Jeg synes... Helt umotiveret.
Den er tung, men jeg kunne godt lide den.
Jeg ved det godt.
Der var kun én ting, der nagede mig. Hvad var det?
At du ikke fyldte mere i den.
Det var sødt af dig.
Jeg tog tilbage til Wellfleet.
Gjorde du? Én dag. Har jeg ikke fortalt det?
Nej. Men jeg ser dig jo heller aldrig.
Kan du huske huset? Det er der endnu.
Jeg synes, det er modigt af dig. Hvorfor det?
At turde at vende tilbage.
Du tør se i øjnene,
at de følelser, vi havde, nu er døde for altid.
Jeg ved ikke, hvad det er. Undskyld.
Jeg er bare i et meget underligt humør.
Jeg opfører mig virkelig ubehøvlet.
Jeg er ved at gå op i limningen.
Jeg skulle ikke være kommet. Det er ikke dig.
Jeg har bare en dårlig fornemmelse. Ved du, hvad jeg mener?
Det er nok bare værtindenerver.
Dårlig værtinde...
Clarissa, hvad sker der?
Hvad er der?
Skal jeg gå? Nej, du skal ikke gå.
Du skal ikke gå. Forklar mig, hvorfor jeg gør det her?
Nej...
...du må ikke røre mig.
Det er bedst, du lader være.
Det er bare for meget.
Du flyver ind fra San Francisco,
og jeg har passet Richard i årevis.
Og i al den tid har jeg holdt sammen på mig selv. Helt uden problemer.
Det ved jeg godt.
En morgen...
...i Wellfleet...
Du var der også. Vi var der alle sammen.
Jeg havde været i seng med ham, og jeg stod ude på verandaen.
Han kom ud bag mig
og lagde sin hånd på min skulder.
"Godmorgen, mrs. Dalloway. "
Det har hængt på mig lige siden.
Hængt på dig? Ja.
Altså navnet.
Og så kommer du ind ad døren.
At se dig... komme ind ad døren...
...for jeg ser dig jo aldrig. Du ser så godt ud.
Nå, men... det er også lige meget nu.
Det var dig, han blev hos. Det var dig, han levede sammen med.
Jeg fik én sommer.
Den dag, jeg forlod ham...
...satte jeg mig ind i et tog og rejste tværs gennem Europa.
For første gang i mange år følte jeg mig fri.
Fortæl mig nu om San Francisco.
Hvad er der at sige? Jeg underviser stadig idioter i drama.
De fleste af dem. De kan ikke alle være idioter.
Faktisk... jeg burde ikke fortælle dig det...
Jeg er forelsket. Er det rigtigt?
I en af mine elever. I en elev...
Ja, netop. Jeg ved det godt...
Man tænker: "Orker jeg det her?" Al den intensitet, alle skænderierne.
Smækken med dørene. Men du ved, hvordan det er.
Har du det bedre nu?
Lidt. Tak.
Synes du, jeg er latterlig?
Latterlig...
...men også heldig.
Du skal være hos mrs. Latch. Der er noget, jeg skal.
Mor, jeg vil ikke.
Det bliver du nødt til. Jeg skal nå noget, inden far kommer hjem.
Hej, mrs. Latch. Min dreng er ikke så glad i dag.
Mor, jeg vil ikke være her. Jeg bliver nødt til at køre, skat.
Din mor har noget, hun skal ordne. Kom ind og få småkager.
Det vil du godt, ikke?
Nu må du være en stor dreng.
Bare rolig, han bliver god igen.
Skat...
Kom nu her, lille ven.
Moar!
Kan du så holde op! Nej! Moar!
Kom så her.
Der er morgenmad mellem klokken syv og klokken elleve.
Der er roomservice døgnet rundt.
Tak, frue.
Er der ellers noget, jeg kan gøre? Ja...
Nej. Jeg vil bare ikke forstyrres.
"Betød det noget, spurgte hun sig selv
på vej mod Bond Street,
betød det noget, at hun uundgåeligt måtte forlade dette liv?
At alt dette skulle fortsætte uden hende.
Afskyede hun tanken,
eller var det ikke en trøst at tro,
at med døden fik alt en ende?
Det er muligt at dø.
Det er muligt at dø. "
Der var en yndig frakke til Angelica, men ikke noget til drengene.
Angelica skal ikke have mere end dem.
Virginia?
Virginia!
Hvad tænker du på?
Er du her stadig?
Din moster er en meget heldig kvinde.
Hun har to liv.
Hun har sit liv her...
...og så de bøger, hun skriver.
Derfor er hun meget heldig.
Hvad tænkte du på?
Jeg ville slå min heltinde ihjel.
Men jeg har ombestemt mig.
Jeg kan ikke.
Jeg er bange for, jeg er nødt til at slå en anden ihjel.
Vi er klar!
Det var en fascinerende visit. Og børnene nød det i fulde drag.
Er I nødt til at køre allerede? Jeg ville ønske, I ikke tog af sted.
Det sidste, du trænger til, er al vores støj og ballade.
Mine håbløse, klodsede drenge.
Sig farvel, drenge. Farvel.
Og du skal tilbage til hvad? I aften?
Et eller andet... utåleligt middagsselskab.
Det kan ikke engang du misunde mig.
Men det gør jeg.
Sig noget, Nessa. Virker jeg ikke mere rask?
Jo.
Du virker mere rask, Virginia.
Tror du...
Tror du måske en dag, jeg slipper fri?
Ja, en dag.
Kom nu, Nessa! Vi skal gå nu, Angelica.
Farvel.
Farvel, lille pige.
Angelica, vi skal nå toget.
Vi kommer for sent til toget.
Kom nu, jeg vil hjem.
Vi blev for længe, nu når vi ikke toget.
Put dig ind til mig.
Undskyld.
Jeg forsøgte at komme tidligere. Nu skal du ikke gå i gang!
Jeg ved godt, det er utroligt vigtigt, fordi det er din fest.
Julia... har du haft det godt? Fint.
Kom her.
Hvad har du lavet? Jeg har såmænd bare læst, mor.
Nå, hvad skal jeg klare? Stolene?
Nej, lad os rydde bordet først. Læg det ind i soveværelset.
Jeg rendte ind i Louis Waters.
Gjorde du? Hvor? På gaden.
De er her alle sammen, hva'? Alle genfærdene.
Alle genfærdene er samlet til den store fest.
Han er altså bare for mærkelig.
Hvad? Kan du ikke se det?
Kan du ikke se, at Louis Waters er mærkelig?
Jeg kan se, han er trist.
Alle dine venner er triste.
Du har grædt. Hvad er der?
Det er bare, fordi jeg så mig omkring og tænkte:
"Jeg skal holde fest. Jeg vil jo bare gerne holde en fest. "
Og? Han gør det med vilje.
Handler det nu om Richard igen? Selvfølgelig.
Han gjorde det i morges. Han sender mig det der blik.
Hvad for et blik?
Det, der siger:
"Dit liv er trivielt. "
"Du er virkelig triviel."
Bare al hverdagsfnidderet med planer, fester, detaljer.
Det er det, hans blik siger.
Det betyder kun noget, hvis du synes, han har ret.
Gør du det? Svar mig nu.
Når jeg er sammen med ham, føler jeg...
...at jeg lever.
Og når jeg ikke er sammen med ham...
...så virker alting ligesom så...
...fjollet.
Altså ikke sammen med dig.
Aldrig sammen med dig. Det er alt det andet.
Sally?
Alt det andet.
Falsk tryghed.
Fordi?
Hvis du spurgte mig: "I hvilket øjeblik var du allermest lykkelig?"
Jeg ved det godt. Det er mange år siden.
Det, du siger, er jo bare, at du har været ung engang.
Jeg kan huske en morgen...
...hvor jeg stod op ved daggry.
Livet var fuldt af muligheder.
Kender du det? Den følelse?
Og jeg kan huske, at jeg tænkte:
"Det her er bare lykkens begyndelse.
Det er her, det starter. Og så kommer der bare mere og mere. "
Det gik slet ikke op for mig...
...at det ikke var begyndelsen.
Det var lykken.
Det var mit øjeblik.
Lige der.
Godaften, Nelly. Har du set mrs. Woolf?
Det troede jeg, De vidste. Mrs. Woolf er gået.
Mr. Woolf, det var en uventet fornøjelse.
Vil du fortælle mig, hvad du foretager dig?
Jeg kunne ikke finde dig. Jeg ville ikke forstyrre dig.
Du gør mig urolig, når du fordufter. Jeg forduftede ikke.
Jeg gik en tur. En tur? Var det bare det?
Vi må gå hjem. Nelly laver middag. Vi er forpligtet til at spise middag.
Det er ikke vores forpligtelse.
Der er ingen sådan forpligtelse. Tænk på din mentale sundhed.
Jeg har udholdt denne bevogtning! Jeg har udholdt dette fængsel!
Jeg bliver tilset af læger overalt.
Læger, der siger, hvad der er bedst for mig.
De ved, hvad der er bedst for dig. De forstår ikke mine behov!
Det er svært for en kvinde med dit...
Mit hvad?
...dit talent at se i øjnene, at hun ikke selv kan bedømme sin tilstand.
Hvem er bedre til at bedømme den? Tænk på din fortid!
Du har prøvet at blive spærret inde. Vi kom til Richmond
på grund af dine anfald, humørsvingninger, du hører stemmer...
Vi flyttede hertil for at sikre, at du ikke gjorde skade på dig selv.
Du har forsøgt at begå selvmord to gange!
Jeg lever med angsten hver dag.
Vi åbnede ikke bare trykkeriet for at få et trykkeri,
men for at du skulle have noget at sysle med, der kunne gøre dig rask.
Som korsstingsbroderi?
Det var for din skyld! For at du skulle få det bedre!
Det var en kærlighedshandling!
Hvis jeg ikke kendte dig bedre, ville jeg kalde dig utaknemlig.
Kalder du mig utaknemlig?
Mit liv er taget fra mig.
Jeg bor i en by, jeg ikke ønsker at bo i. Jeg lever...
...et liv, jeg ikke ønsker at leve.
Hvordan er det gået til?
Det er på tide, at vi flytter tilbage til London.
Jeg savner London.
Jeg savner livet i London.
Det er ikke dig, der taler, men din sygdom.
Det er min stemme. Min og min alene.
Det er stemmen, du hører. Nej! Det er min!
Jeg dør i den her by!
Hvis du kunne tænke klart, ville du huske, at London gjorde dig syg.
Hvis jeg kunne tænke klart?
Hvis jeg kunne tænke klart... Richmond skulle give dig ro.
Hvis jeg kunne tænke klart, ville jeg sige,
at jeg kæmper alene i mørket, et mørke så sort som kul,
og kun jeg kan kende, kun jeg kan forstå, min egen tilstand.
Du lever med angsten, siger du. Du lever med angsten for min død.
Jeg lever også med den, Leonard.
Det er min ret. Det er ethvert menneskes ret.
Jeg vælger ikke forstædernes kvælende bedøvelse,
men hovedstadens voldsomme stød. Det er mit valg.
Selv den allermest sølle patient
har en smule at skulle have sagt, hvad angår hendes velbefindende.
Derved defineres hun som menneske.
Jeg ville ønske for din skyld, at jeg kunne trives i denne stilhed.
Men hvis valget står mellem Richmond og døden,
så vælger jeg døden.
Udmærket, London så.
Vi flytter tilbage til London.
Er du sulten?
Jeg er selv lidt sulten.
Kom, vi går.
Toget til London afgår fra perron et.
Man opnår ikke sjælefred ved at undgå livet, Leonard.
Hej, lille skat.
Hvad er der med dig? Hej. Undskyld, jeg kommer for sent.
Han har det fint. Han er bare glad for at se Dem.
Det var da ikke så slemt, vel?
Nå, De nåede til frisøren? Ja ja.
Det er flot. Bare en studsning.
Vi har i hvert fald hygget os.
Mange tak.
Det var da ikke så slemt, vel? Jeg var ikke væk så længe.
Nej, du var ikke længe væk.
på et tidspunkt...
...jeg ved ikke...
Jeg troede et øjeblik, at jeg ville være længere væk.
Men jeg ombestemte mig.
Hvad er der, skat? Mor, jeg elsker dig.
Jeg elsker også dig, skat.
Hvad er der galt?
Hvad er der?
Bare rolig, det skal nok gå.
Vi holder en fin fødselsdagsfest.
Og vi har bagt sådan en flot kage til far.
Jeg elsker dig, skat.
Du er min lille mand.
Richard, det er mig. Jeg er tidligt på den.
Hvad fanden har du gang i?
Hvad laver du her? Du kommer for tidligt.
Hvad er det dog, du laver? Jeg fik den mest vidunderlige idé.
Jeg må lukke noget mere lys ind!
Richard, hvad er det, du laver? Jeg fik en fantastisk idé.
Jeg tog Xanax og ritalin sammen. Hvorfor har jeg ikke tænkt på det før?
Bliv væk fra mig!
Det slog mig bare, at jeg skulle lukke mere lys ind.
Kan du lide det? Alle persiennerne er væk.
Du må gøre mig en enkelt lille tjeneste.
Kom her og sæt dig. Jeg kan ikke komme til festen.
Du behøver hverken komme til festen eller prisoverrækkelsen eller noget.
Men jeg slipper ikke for timerne, vel?
Jeg mener timerne efter festen.
Og timerne bagefter igen.
Du har stadig også gode dage. Det ved du godt.
Ikke rigtig.
Det er sødt af dig, men...
...det passer jo ikke.
Er de her? Hvem?
Stemmerne.
Stemmerne er her altid.
Det er stemmerne, du hører nu, ikke? Nej nej.
Det er dig, mrs. Dalloway.
Jeg har holdt mig i live for dig.
Men nu må du lade mig gå.
Richard, jeg... Nej, vent.
Fortæl mig en historie. Om hvad?
Noget fra din dag.
Jeg... Jeg stod op...
...så gik jeg ud...
Jeg gik ud for at købe blomster, ligesom mrs. Dalloway gør i bogen.
Det var en smuk morgen. Var det?
Ja, den var virkelig smuk. Helt utrolig frisk.
Nå, var den frisk?
Som en...
...som en morgen ved stranden?
Var det sådan? Ja.
Ligesom den morgen, hvor du gik ud af det gamle hus.
Du var 18, jeg var nok 19.
Jeg var 19 år gammel
og havde aldrig set noget så smukt.
Du kom ud ad glasdøren den tidlige morgen, ikke helt vågen.
Er det ikke underligt?
En helt almindelig morgen i en eller andens liv.
Jeg er bange for, jeg ikke kommer til festen.
Festen...
...er helt ligegyldig.
Du har været så god mod mig, mrs. Dalloway.
Jeg elsker dig.
Jeg tror ikke, at to mennesker kunne have været lykkeligere end os.
Tillykke med fødselsdagen, Dan. Det her er bare perfekt.
Det er helt perfekt. Synes du?
Synes du virkelig? Ja. I må have bagt hele dagen.
Det har vi, ja. Er det ikke også rigtigt, skat?
Hvor er det bare fantastisk. Lige hvad jeg altid har ønsket mig.
Nu skal du høre, Richie, hvordan det gik til.
Lad være. Jeg har lyst til det.
Jeg vil fortælle ham historien.
Der skete det... at mens jeg var i krig,
tænkte jeg hele tiden på en pige, jeg havde set, men aldrig talt med.
Fra high school.
En mærkelig, skrøbelig pige, der hed Laura McGrath.
Hun var genert. Og hun var interessant.
Din mor har ikke noget imod, jeg siger,
at hun var en pige, der mest sad for sig selv.
Og nogle gange da jeg tjente på det sydlige Stillehav...
Jeg kunne ikke slå den pige ud af hovedet.
Jeg drømte om at give hende et hus...
...et liv...
...ligesom det, vi har nu.
Og det var tanken om den lykke...
...tanken om den kvinde...
...tanken om dette liv, der holdt modet oppe.
Jeg kunne se vores lykke for mig.
Hvorfor er der en, der skal dø?
I din bog. Du sagde, der var en, der skulle dø.
Hvorfor?
Er det et dumt spørgsmål?
Nej. Jeg kan forestille mig, det er dumt.
på ingen måde.
Nå?
Der er en, der skal dø, så vi andre kan sætte mere pris på livet.
Det skaber kontrast.
Hvem skal så dø?
Sig det.
Digteren dør.
Den visionære.
Hvad laver du? Jeg børster tænder.
Kommer du ikke i seng?
Jo jo, lige om lidt.
Kom nu i seng, Laura Brown.
Jeg løb ind i Ray. Han sagde, Kitty skulle på hospitalet.
Ja, det ved jeg godt.
Ikke noget alvorligt, bare en rutineundersøgelse.
Jeg er skrækslagen. Hvorfor det?
Bare tanken om at hun kunne forsvinde.
Du kunne jo besøge hende i morgen.
Ja, det havde jeg også tænkt mig. Jeg ville kigge ind til hende.
Jeg har haft en dejlig dag. Og det er takket være dig.
Kom i seng, skat. Jeg kommer nu.
Kommer du så?
Ja.
Hvad?
Jeg håbede, du kom i seng.
Det gør jeg. Jeg går i seng.
Hvad er det så?
Alt andet står helt klart.
Hele historiens forløb. Der mangler kun én ting.
Mrs. Dalloways skæbne skal afgøres.
Du må være Laura Brown.
Ja. Jeg er Richards mor.
Naturligvis.
Jeg er Clarissa Vaughan. Kom indenfor.
Min veninde Sally er i køkkenet sammen med min datter.
Vi skulle holde fest.
Vi skulle have holdt fest.
Jeg var så heldig at nå det sidste fly fra Toronto.
Nå, sådan ser uhyret altså ud.
Jeg håber, det var rigtigt af mig. Jeg fandt nummeret i hans adressebog.
Ja, han havde mit nummer.
Vi talte sjældent sammen.
Det er forfærdeligt, Ms. Vaughan...
...når man overlever hele sin familie.
Richards far døde jo.
Ja, han døde af kræft i en ret ung alder.
Og Richards søster er også død.
Det er klart, at man føler sig uværdig.
Det giver én en følelse af uværdighed.
Man overlever, og de gør ikke.
Har du læst digtene?
Ja, selvfølgelig.
Jeg har også læst romanen.
Ser du...
...folk siger, at den er svær at læse.
Ja, jeg ved det. Det siger de.
Det ved jeg.
Han lod mig dø i romanen.
Jeg ved godt, hvorfor han gjorde det.
Det sårede mig naturligvis, men jeg...
...jeg ved, hvorfor han gjorde det.
Du gik fra Richard, da han stadig var barn.
Jeg gik fra begge mine børn.
Jeg forlod dem.
Man siger, det er det værste, en mor kan gøre.
Du har en datter.
Ja.
Men jeg har aldrig mødt Julias far.
Du ønskede dig brændende et barn?
Ja, det gjorde jeg.
Du er en heldig kvinde.
Der er tider, hvor man ikke passer ind,
og man overvejer at begå selvmord.
Jeg tog engang på hotel...
Senere den aften lagde jeg en plan.
Min plan var at forlade familien, når mit andet barn var født.
Og det gjorde jeg så.
Jeg stod op en morgen...
...lavede morgenmad...
...gik ned til busstoppestedet...
...og tog bussen.
Jeg havde lagt en seddel.
Jeg fik arbejde på et bibliotek i Canada.
Det ville...
...være skønt at kunne sige, man fortryder det.
Det ville være nemt.
Men hvad vil det sige?
Hvad vil det sige at fortryde...
...når man ikke har noget valg?
Der er grænser for, hvad man kan bære.
Sådan var det altså.
Der er ingen, der vil tilgive mig.
Det var døden.
Jeg valgte livet.
Nu kan jakken vist godt komme af.
Du trænger nok til en kop te. Ih, du milde.
Tak, søde. Jeg føler, jeg stjæler dit værelse.
Vi har stillet maden væk. Bare tag for dig, hvis du bliver sulten.
Hvor skal du sove? På sofaen.
Det er jeg ked af.
Godnat, skat. Godnat.
"Kære Leonard.
At se livet i øjnene.
Altid at se livet i øjnene.
Og at tage det...
...for det, det er.
At omsider kunne se det.
At elske det for det, det er, og så...
...lægge det bort.
Leonard...
...altid årene mellem os.
Altid årene.
Altid...
...kærligheden.
Altid...
...timerne. "
Oversættelse: Malene Hollnagel Scandinavian Text Service